Když byl v roce 1990 zřízen v moderním kongresovém paláci Le Corum v Montpellier také divadelní sál zvaný L’Opéra Berlioz, otevřel se pořadatelům nový sen lákat návštěvníky i na pestrou kulturní nabídku programů s klasickou i soudobou hudbou. Akustika v sále je vynikající a mnohé realizační týmy zajímavá multifunkční budova na jihu Francie stále velmi inspiruje. Montpellier, nacházející se pouhých deset kilometrů od břehů Středozemního moře, je zejména v létě festivalovým centrem hudby více žánrů.
Orchestre National Montpellier Occitanie ve spolupráci se sbory Chœur de l’Opéra National de Montpellier a Chœur de l’Opéra National du Capitole de Toulouse připravil v létě pro milovníky rané romantické hudby duchovní dílo Gioachina Rossiniho Stabat Mater. V divadelním sále L’Opéra Berlioz řídila proslulou duchovní skladbu 17. července 2024 Italka Clelia Cafiero, hlavní hostující dirigentka francouzské scény Opéra de Tours.
![](https://www.casopisharmonie.cz/wp-content/uploads/2024/07/Clelia-Cafiero_-Foto-c-Ciro-Simeone-669d7fefe0b44-1024x854.webp)
Renomovaná umělkyně Clelia Cafiero, která byla v letech 2013 až 2019 korepetitorkou v Teatro alla Scala, rozvíjela svou hudební kariéru nejdříve velmi úspěšně z profese koncertní klavíristky, přičemž hrála i ve slavných koncertních síních, včetně Carnegie Hall v New Yorku, Concertgebouw v Amsterdamu nebo v Royal Albert Hall v Londýně. S Teatro alla Scala navázala spolupráci také z pozice orchestrální klavíristky. Progresivně se začala etablovat za dirigentským pultem nejen v Evropě, ale i v zámoří. V repertoáru inklinuje k hudbě klasicistní a romantické, ze soudobé hudby ráda studuje také díla 21. století.
Rossiniho Stabat Mater pro sóla, smíšený sbor a orchestr nastudovala Clelia Cafiero s dramatickým a lyrickým citem. Vokálně–instrumentální dílo z let 1831 až 1842, které si u skladatele objednal arcibiskup z Madridu don Manuel Fernández Varela existuje a bývá stále hráno ve dvou verzích. První z nich zahrnuje šest vět skladatele a čtyři věty jeho studenta Giuseppa Tadoliniho. Navzdory Rossiniho nesouhlasu s vydáním dokončené partitury, bylo dílo publikováno v Paříži na přání dědičky arcibiskupa. Gioachino Rossini se rozhodl v roce 1841 dokomponovat čtyři věty, dříve svěřené Tadolinimu, a své kompletní dílo v Paříži také vydat tiskem. Premiéra Rossiniho Stabat Mater se uskutečnila v Paříži 7. ledna 1842 v Salle Ventadour, jež bylo tehdy sídlem Théâtre Italien.
V Montpellier si zvolila Clelia Cafiero k provedení dílo v kompletním dokončení Gioachina Rossiniho. Za autora textu středověké liturgické sekvence Stabat Mater je obvykle považován františkánský mnich, Ital Jacopone da Todi. Ze zahraničních sólistů byli k tuzemské mezzosopranistce Gaëlle Arquez přizváni jihoafrická sopranistka Pretty Yende, německý tenorista Magnus Dietrich a italský basista Michele Pertusi. Dirigentka vtiskla ve své interpretaci každé z deseti vět výstižnou charakteristiku.
![](https://www.casopisharmonie.cz/wp-content/uploads/2024/07/P.-Yende-a-G.-Arquez-Montpellier-2024-Foto-Marc-Ginot-669d7fb4f2277-1024x683.webp)
Orchestre National Montpellier Occitanie disponuje skvělou smyčcovou sekcí, která hrála na koncertě velmi měkce a ve světlejším koloritu. Dřevěné a dechové nástrojové skupiny vynikaly rovněž měkkým souzvukem, podpořeným výbornými orchestrálními sóly plnými malebnosti a pochopení vystihnout přesně charakter díla. Když se po Stabat Mater dolorosa se sólisty a sborovým zpěvem představil v Cujus animam gementem mladičký tenorista Magnus Dietrich, jenž bude v příštím roce debutovat v Metropolitní opeře v New Yorku, vnesl do projevu i jistou radost z interpretace. Užším vokálem s lehčím vibratem přednesl svůj part procítěně. V Quis est homo se zaskvěly obě operní dámy, tuzemská nadějná mezzosopranistka Gaëlle Arquez a stále slavnější lyrická sopranistka Pretty Yende, která v MET i ve Vídeňské státní opeře zazářila po boku peruánského tenoristy Juana Diega Flóreze. Když se jejich duet dostal až do roviny komorní hudby, z vedení jejich frází dýchala na publikum čistota souhry, lehkost, sytost barev a vzájemná vnímavost. Pretty Yende na koncertě v Montpellier nadchla publikum podobně jako italský basista Michele Pertusi. Yende oslnila i v kantilénách, Pertusi v dramatickém až přirozeně rozehraném partu s mnoha odstíny barev a v nádherném vedení svého hlasu, ostatně proslavil se ve své kariéře na mnoha slavných scénách světa. Dirigentka zhudebněné liturgické sekvenci líčící bolest Panny Marie pod Kristovým křížem vdechla s orchestrem svěžest, tempové i dynamické kontrasty napříč přehledně uchopenou vrstevnatostí díla s odstíněním v jednotlivých sekcích. Zejména výrazně melodické pasáže prosytila s orchestrem kontrastním rozměrem radosti.
![](https://www.casopisharmonie.cz/wp-content/uploads/2024/07/Clelia-Cafiero-Montpellier-2024-Foto-Marc-Ginot-669d801538e0d-1024x707.webp)
Chœur de l’Opéra National de Montpellier, který připravila sbormistryně Noëlle Gény společně se sboristy Chœur de l’Opéra National du Capitole de Toulouse vedeným Gabrielem Bourgoinem ve spolupráci s vedoucí tělesa Anne Pagès-Boisset, nastudovali dílo se ctí. Pražský filharmonický sbor, vedený šéfsbormistrem a uměleckým vedoucím Lukášem Vasilkem, je ve srovnání s oběma sbory na jedné z nejvyšších uměleckých úrovní ve světovém měřítku.
Posluchači v Montpellier si vyžádali přídavek a dirigentka Clelia Cafiero se rozhodla s interprety koncertu přednést opět kvartet z šesté věty Rossiniho Stabat Mater. Řada posluchačů ocenila umělce ovacemi ve stoje.
Dirigentka Clelia Cafiero se v současnosti připravuje např. na svou spolupráci s Anglickou národní operou v Londýně, kde bude na podzim řídit operu La Bohème Giacomma Pucciniho. V adventu zavítá do Belgie, kde plánuje dirigovat operu La Périchole Jacquese Offenbacha v Opéra Royal de Wallonie-Liège. A na podzim 2025 hudebně nastuduje soudobou operu Anna A. Silvie Colasanti v Teatro alla Scala ve světové premiéře.
![](https://www.casopisharmonie.cz/wp-content/uploads/2024/07/Stabat-Mater-v-Montpellier-2024-Foto-Marc-Ginot-669d8039ca11e-1024x683.webp)